A családanyák munkája megérdemli, hogy értékeljék.
Ez volt az üzenete a Nagycsaládosok Országos Egyesülete (NOE) által rendezett konferenciának. Nyugat-Európában a háztartásbeli nők büszkék magukra. Ha összeadnánk azoknak a napoknak az órabérét, melyeket gyerekneveléssel, takarítással, főzéssel, vasalással töltenek a nők, tekintélyes summa kerekedne ki. Közgazdászok kiszámolták, hogy ennek a „láthatatlan" munkának a bére a nemzeti össztermék (GDP) legalább egyötödét tenné ki, tehát gazdasági értéke jelentős. Ha például egy idős hozzátartozó megbetegszik, lassan már nem lesz, aki gondoskodjon róla – hangzott el a konferencián – írja a Szabad Föld – online.
Vajon érvényesül-e ma a családon belüli munkamegosztás? A Semmelweis Egyetem Mentálhigiénés Intézetének felméréséből kiderült, hogy a férjek többsége úgy érzi, igazságosan osztják meg a terheket, s elégedett, mert szabadideje is marad. A nők többsége viszont úgy látja, hogy rá hárul a házimunka oroszlánrésze.
Egy háromgyermekes családnál a kicsik ellátására legalább napi 3-4 órát fordítanak, s ehhez jön még a házimunka csaknem 4 órával: mindez kitesz egy gyári műszakot. Sok asszony több időt szán e fizetetlen munkára, mint a fizetett állására. Az egy-két gyereket nevelők általában a hétvégén igyekeznek behozni a lemaradást az otthoni teendőkben. A gyermektelenek viszont megússzák a háztartás tennivalóit napi 3 órával. „Te úgyis csak otthon ülsz" – időnként megkapják ezt a kismamák is, holott munkájuk értéke kiszámolható. A főzésre fordított órákat például be kell szorozni egy szakács átlagos órabérével.
Komlósi Piroska pszichológus szerint azok a nők fogadják el leginkább a hagyományos szereposztást, akik a szüleiktől is ezt látták. Sokan azonban arra panaszkodnak, hogy a családtagjaik nem értékelik eléggé az önfeláldozásukat és az anyasággal járó 24 órás készenlétet. A nők jó részének mégis bűntudata van, ha elhanyagolja a feladatait. A lélekgyógyász szerint a megoldás az, hogy kérjék – de ne kiköveteljék – a segítséget.