Soha olyan gondosan, pontosan nem figyelik a beteg életfolyamatainak nagy részét, mint éppen altatás közben.
![]() |
Ezt egyébként könnyű elfogadni: mindenki érti, hogy a megfelelő felkészültségű, lelkiismeretes sebész mit csinál. Tudják, hiszen manapság már a televízió és az Internet révén, akit érdekel, akár egyenes adásban részese lehet bizonyos műtéteknek. Látható, hogy felvágják a beteg bőrét, megkeresik a beteg területet, és vagy eltávolítják, vagy megvarrják, majd a sebet lezárva, készen is van a beavatkozás. (Természetesen nem ilyen egyszerű, és elnézést is kérek a sebész kollégáktól- de a lényeg ez!) Ez megfogható, érthető. De az, hogy valaki bizonyos gyógyszert kap például a hátába, és a műtét alatt végig beszélgetve semmiféle fájdalmat nem érez? Vagy a beadott gyógyszerektől „elalszik", még lélegeztetni is kell? Tapasztalat híján ez nehezen érthető.
Az aneszteziológia (érzéstelenítés) a sebészet fejlődésével alakult ki, és vált önálló tudománnyá. Az egyre bonyolultabb, nagyobb fájdalommal járó műtéti technikák megjelenése és a társadalmi fejlődés hívta életre az igényt, hogy a műtétet ne „csak" túléljék a betegek, hanem lehetőség szerint minél kevesebb fájdalmat szenvedjenek el közben. A tudományág fejlődése szakadatlan kísérletezés az újabb, biztonságosabb szerek felkutatására, melyek a „tökéletes alvás és a tökéletes biztonság" jegyében biztosítják az érzéstelenítést.
A szakemberek
![]() |
A munkánk másik része az intenzív betegellátás. Mindenki tudja, hogy intenzív osztályra a legsúlyosabb állapotú, fokozott felügyeletet és speciális ellátást (például gépi lélegeztetést, mesterséges táplálást, tartós altatást, stb) igénylő betegek kerülnek.
A műtőben segítőink az aneszteziológus asszisztensek, akik szintén speciális képzésben részesülnek, és tökéletesen ismerik az általunk használt gyógyszereket, technikákat. Bár a jelenlegi szabályozás (helyesen) tiltja, hogy önállóan asszisztens vezessen narkózist, higgyék el, hogy képesek lennének rá, és munkánkban minden tekintetben támaszkodhatunk rájuk.
A folyamat
![]() |
Az előzetes vizsgálatok szerencsés esetben (tervezett műtét) még akár a kórházba történő befekvés előtt megtörténnek. A felvétel után, lehetőleg előző napon, de mindenképpen még a műtét előtt történik még egy ellenőrző vizsgálat is, felmérendő, hogy történt-e a beteg állapotában valamilyen változás az előzetes vizsgálat óta. Ugyanekkor ellenőrzik az előzetesen kért vizsgálatok megtörténtét, és értékelik az eredményeket is. Ekkor beszélik meg a szükséges előkészítés folyamatát is, valamint azt is, hogy mikortól nem szabad enni, és folyadékot fogyasztani, és a rendszeresen szedett gyógyszerekből mit és mikor kell bevenni.
A műtéti előkészítés során a beteg előző éjjel altatót kap, a műtét reggelén pedig valamilyen nyugtató gyógyszer-kombinációt. Ez akár szájon át, vagy injekciós formában izomba, illetve vénába adva történhet. Ha szükséges, infúzióra is sor kerülhet.
A műtő (vagy bealtató) helyiségben az aneszteziológus asszisztens és orvos fogadja a beteget. Az adatok ellenőrzése után kerül sor a vénabiztosításra és infúzió bekötésére, ha eddig még nem történt meg, és az ellenőrző műszerek felhelyezésére. A jelen levő altatószemélyzet folyamatosan beszélgetve oldja a beteg szorongását, mely az ott tapasztalható emberi légkör, és szaktudás érzékelésével egyébként is jelentősen csökkeni szokott. Minden munka-folyamatot előre elmondva, a beteget szinte belevonva az eseményekbe, nem csak a kiszolgáltatottság érzése múlik el, hanem mély bizalom is kialakul a beteg és közöttünk.
A kapcsolat nem múlik el a műtét befejezésével. A lelkiismeretes altatóorvos műtét után is meglátogatja betegét, egyrészt az állapota utáni érdeklődés, másrészt a szakmai tapasztalatok további bővítése céljából.
Az érzéstelenítés módjai
Milyen érzéstelenítési technikákat alkalmazhatunk? Számos lehetőségünk van választani. Általában azonban elmondható, hogy kétféle érzéstelenítést alkalmazunk: a beteg tudata megtartott, vagy nem (altatás). A megtartott tudat mellett alkalmazott érzéstelenítések általában végtagi műtéteknél, de hasi műtéteknél is alkalmazhatóak. Ezek közül a legismertebb talán a sérvműtét, és a legérdekesebb a császármetszés. (Higgyék el, fantasztikus látvány és nagyszerű érzés azt átélni, hogy az anya hasa még nyitva van, de Ő fájdalom nélkül, mosolyogva öleli magához a műtőasztalon abban a percben megszületett gyermekét!)
![]() |
A köznyelvben altatásnak nevezett narkózis is több típusra osztható. Vannak olyan eljárások, melynek során a vénába adott gyógyszeren kívül semmilyen más altatószert, altatógázt nem használunk. Mélyebb narkózishoz már altatógázt (nitrogén-oxidult) is adagolunk maszkon keresztül. Az ilyen típusú altatást általában rövidebb műtétekhez alkalmazunk, és ennek az a lényege, hogy a beteg gyorsan ébred fel teljesen. Az úgynevezett egy napos sebészet alkalmával is általában ilyen narkózisformát választunk. Ezekben az esetekben a beteg légzése megmarad, saját ritmusában veszi a levegőt, mi csupán oxigénnel dúsított levegőt biztosítunk számára, illetve ha szükséges egy-egy alkalommal egy ballonon keresztül mély belégzést végzünk.
A nagyobb műtéteknél, ahol a beteg saját légzőizmainak mozgása zavarná a műtét végzését, olyan típust választunk, melynek időtartama általában hosszabb, és a műtét elején az izmok ellazítását követően műanyag csövet (tubust) vezetünk be a beteg légcsövébe, és a későbbiek során ezen lélegeztetjük. A műtét végén adagolt antidotumok (az altatószerek és izomlazítók hatását megszüntető gyógyszerek) és a szervezetben történő gyógyszer-lebomlási folyamatok eredményeként a beteg saját légzése visszatér és ekkor a tubust eltávolítjuk.
A jól vezetett narkózis eredményeként a beteg nem érez fájdalmat, a műtétre nem emlékszik, de a beavatkozás vége után rövid idővel tudata visszatér, nyelni, beszélni tud, végtagjait mozgatja. A narkózis utolsó mozzanatai egyikeként szükség szerint olyan gyógyszert adagolhatunk, mely a közvetlen műtét után jelentkező fájdalmat is képes csillapítani. Ezt követően az utolsó ellenőrző vizsgálat után a beteget a posztoperatív őrzőbe, ébredőbe szállítják, általában az aneszteziológus orvos, vagy az asszisztens kíséretében, ahol szakképzett személyzet folytatja a megfigyelést.
Fontos kiemelni, hogy soha olyan gondosan, pontosan nem figyelik a beteg életfolyamatainak nagy részét, mint éppen az altatás közben! Nem csak a vérnyomást és pulzust ellenőrizzük, hanem folyamatos EKG-kontroll történik, emellett a vér oxigén-telítettségét is folyamatosan követjük. De ugyanígy figyeljük a beáramló gázok összetételét, és a kilélegzett gázt is analizáljuk, nézzük az izmok tónusának változásait. A modern altatógépek számtalan paraméter ellenőrzésére képesek, ezek legkisebb kóros eltérését azonnal riasztással jelzik, hogy azonnal beavatkozhassunk. De nem csak jelzik, hanem folyamatosan tárolják is az adatokat, amelyeket műtét közben és a későbbiek során is elő lehet hívni ellenőrzés és elemzés céljából.
Főszerepben a beteg
![]() |
A dohányzás és az alkoholfogyasztás mellékhatásai közismertek. De napjainkban egyre hangsúlyosabb szerepet kapnak a különböző drogok és gyógyszerek mértéktelen használata révén előállt szervezeti károsodások, melyek mind a műtét, mind az altatás kimenetelét komolyan befolyásolhatják. Ezért fontos, hogy a beteg is felelősnek és partnernek érezze magát a folyamatban. Ezért kell az altatóorvossal történő beszélgetések során maximálisan őszintének lenni, mert az eltitkolt betegségek, függőségek számbavételének elmaradása súlyos következményekkel jár.
Ne felejtsék: mi, az altatóorvosok vagyunk azok, akik a lehető legtöbbet beszélgetnek Önökkel. Mi vagyunk, akiket elalvás előtt utoljára látnak, és a műtét alatt életfunkcióikat ellenőrizzük, és szükség esetén pótoljuk. De az elsők is, akiket a műtét után megpillantanak. Ha bíznak bennünk, és őszinték hozzánk, végül is van okuk tartani az altatástól?